Blinde Beyaz, en vit katt utan ögon, tassar lugnt runt på husbåten som ligger placerad i den populära Singelkanalen i Amsterdam. Judith Gobets, ansvarig för kattbåten, ler lite när hon konstaterar:
– Man kan tro att Beyaz ska vara osäker av sig, eftersom han är blind. Men han är så snäll och tyr sig till alla.
När Judith började hjälpa till med de hemlösa katterna på båten hade hon inte i sin vildaste fantasi kunnat föreställa sig att hon drygt 50 år senare fortfarande skulle ha kvar sitt engagemang.
– Men jag älskar djur, säger hon.
Det hela började med att en kvinna vid namn Henriette van Weelde, känd i kvarteret som ”kattkvinnan”, lät hemlösa katter bo hos henne. Så småningom började människor plinga på Henriettes dörr med upphittade och oönskade katter. Till slut blev det för mycket. Men efter att ha funderat lite bestämde sig Henriette för att skaffa en husbåt till katterna.
– Hon bodde vid kanalen bakom denna, berättar Judith. Hon tyckte om båtar och fick idén att köpa en. Detta är inte den båten, men platsen för kattbåten har alltid varit densamma.
Judith växte upp vid samma kanal som Henriette och en dag gick den unga Judith till kattbåten och frågade om hon kunde hjälpa till.
– Jag var i skolåldern då och började volontärarbeta på eftermiddagar och skollov.
Lever på donationer
De två blev goda vänner och när Henriette dog 2005, 90 år gammal, tog Judith fullt ut över ansvaret för båten och katterna. Båten, vars officiella namn på nederländska är De Poezenboot, rymmer maximalt 50 katter vilka sköts om med hjälp av volontärer.
– Katterna som går omkring fritt bor här permanent, förklarar Judith. De är gatukatter och ovana vid människor. Många av dem litar inte på oss och är svåra att hitta nya hem till. De har olika problem och behöver, om möjligt, komma till hem vana vid den här typen av katter.
![Judith Gobets och katten Kasumi. Judith växte upp vid samma kanal som Henriette och en dag gick den unga Judith till kattbåten och frågade om hon kunde hjälpa till.](/images/article/78906301-ecbe-4c00-8cad-3ba5d3a96cb7/images/8nuwT6-wlzhhk1AxPZ7i0Xv_7CX4-WIDE.jpg?width=3840&quality=75)
Längs en vägg står fler större burar placerade. I en av dem ligger fem kattungar och sover. Katterna i burarna har en annan bakgrund än övriga katter. De kommer från hem som inte ville eller kunde ha dem kvar.
– De katterna är lättare att omplacera, säger Judith. Gatukatter är inget jättestort problem i Amsterdam men många slarvar med kastrering och plötsligt har man fler katter än man klarar av.
Alla katter som kommer till kattbåten kastreras, chipmärks och vaccineras innan man försöker adoptera bort dem. För att verksamheten, som 1987 blev registrerad som en välgörenhetsorganisation, ska fungera krävs donationer.
– Om folk inte donerade pengar skulle vi inte finnas, konstaterar Judith.
En gulvit katt sitter ute på däck och studerar oss noga. När han bestämmer sig för att gå in igen tar han sig smidigt ner för en liten trappa, trots att han har endast tre ben. Katten heter Orfeas och kom till kattbåten för tre år sedan. Han kissade inomhus och ägaren ville därför inte ha honom kvar. På båten blev han dock rumsren och ett nytt hem hittades.
– Men efter bara tre dagar lämnade hans nya matte fönstret öppet, berättar Judith. Orfeas föll ut och bröt benet. Det skadade benet amputerades men sedan ville kvinnan inte ha honom tillbaka. Nu får han stanna här med oss.
De Poezenboot
Kattbåten i Amsterdam har huserat hemlösa katter sedan 1968. Tre dagar i veckan tar man emot besökare som vill umgås med katterna, och tack vare donationer hålls verksamheten i gång.
Adress: Singel 38 G. För mer information se depoezenboot.nl
Instagram: @depoezenboot.amsterdam
Öppen för besökare
En av alla de turistbåtar som trafikerar Amsterdams kanaler kommer glidandes mot kattbåten.
Den saktar in och passagerarna passar på att fota de katter som är synliga. Tre dagar i veckan är kattbåten öppen för besökare. För att vara säker på att få komma ombord är det en god idé att boka tid i förväg på hemsidan. Med hänsyn till katterna tillåts endast ett begränsat antal gäster åt gången. Katie Pataki är volontär från USA och håller i de guidade turerna.
– Jag arbetade med utsatta katter även hemma i USA, förklarar Katie. Jag älskar katter och tillbringar så mycket tid som möjligt här. De katter som bor på båten permanent har nästan börjat kännas som mina egna. Det bästa är när allt arbete är färdigt för dagen, och vi kan sitta en stund med katterna. En gång var vi kvar så länge att Judith undrade om vi ville sova över.
![Volontären Katie Pataki från USA.](/images/article/78906301-ecbe-4c00-8cad-3ba5d3a96cb7/images/13_g7N8y3brCP2DnoETM9ATsP5Wf0-TALL.jpg?width=3840&quality=75)
Två andra volontärer vi träffar är brittiska Georgia Warner och Ornella Minutella Garcia från Argentina.
– Jag har fått många nya vänner genom kattbåten, säger Georgia. Vi alla som arbetar här älskar katter!
– Det är roligt att träffa andra som är som du själv, håller Ornella med. Jag har katter hemma som jag saknar.
Kasumi, en fluffig katt på 16 år, protesterar lite när det är dags att bli borstad. Katie, som har gett alla katter smeknamn, kallar Kasumi prinsessan.
– Vi har omplacerat henne två gånger, men hon kissade inne på båda ställena, berättar Judith. Fast här på båten är hon rumsren. Vi har bestämt att hon får vara kvar här nu. Hon är så gammal.
Många barnfamiljer
För den som inte har möjlighet att ha en katt hemma men ändå vill göra något för katterna på De Poezenboot finns möjlighet att adoptera en av de permanent boende ekonomiskt. Man kan bli en slags fadder och skänka pengar till en specifik katt. Vissa som adopterat en katt ekonomiskt kommer till båten för att träffa ”sin” katt. I övrigt är majoriteten av besökarna turister, men även människor boendes i Amsterdam kommer till kattbåten.
– Många barnfamiljer kommer hit, berättar Georgia. Förra veckan hade vi en liten pojke här som älskade katter – men han kunde inte ha någon hemma eftersom hans pappa var allergisk.
Judith kastar godis till den svartvita hankatten Tedje. Han är den enda katten på båten som gillar att leka. Snabbt svischar han i väg efter de små godisbitarna.
– Jag kommer inte finnas här för alltid, säger Judith dröjande. Det känns tråkigt att tänka på att någon som inte varit med från början, och känner till hur allt startade, förmodligen tar över längre fram. Jag är här sex-sju dagar i veckan. Det är egentligen lite för mycket.
Judith tystnar ett ögonblick. Sedan ler hon en aning när hon lägger till:
– Men arbetet är inte så fysiskt tungt så jag kan nog vara kvar länge till.
LÄS MER:Gästernas gåvor gav seniorer gratisbesök på kattkafé
LÄS MER:Följ med in på Purrfect Café – Göteborgs första kattcafé